Egy filmben játszok.
Milyen filmben?
Kosztümösben.
És ma este forgatnak?
Igen.
Egész éjszaka.
Egy óra múlva ott kell lennem.
Jöhetek megnézni?
Ha szeretnél...
De ha jövök, akkor nem akarom, hogy kidobjanak.
Mi van?
Ha jövök, akkor nem akarom, hogy kidobjanak.
Felhívhatsz.
Nem tudom a számod.
Ez egy amerikai szám, úgyhogy elé kell tárcsázni, hogy 001.
Csak óvatosan. Elég erős.
Később találkozunk.
Ki kéne kapcsolni a telefont, felvétel lesz
Az ügynököm.
Nem, egy hívást várok.
Készen vannak?
Még sok ideje van
Igen?
Liz vagyok.
Ha jönni akarsz, most gyere.
Aztán már túl késő lesz.
Segítsek?
Igen.
Igen, ugyanazt a barátomnak is.
A Payenne utca 12-ben vagyok.
Hol van Ken?
Háznoz vitt egy rendelést.
Egy fontos kliensnek.
Megkért, hogy segítsek neked.
Hát... Szia.
Vigyázz. Elég erős.
De hát... már úgyis tudod.
Valami megcsípett.
Egy átkozott szúnyog.
Vigyázni kell az ilyen környéken.
Nagy a csípés helye?
Mi a neved?
Sophie.
Akarok adni neked egy névjegykártyát,
de már nincs belőle több.
Kár.
Sophie?
Meginnál velem egy kávét?
Kérlek.
Megmaszírozhatom a lábad?
Miért akarja megmaszírozni a lábam?
Mert látom, hogy fáj.
Tényleg?
Egész éjjel az álmaimban szaladgáltál.
Kérlek, igyál meg velem egy kávét.
Mindjárt jönnek.
Elnézést, hozna nekünk két kávét?
Mit csinálsz?
Megőrültél?
Nem emlékszel rám?
Hölgyem, nem erre!
Arra, hölgyem!
Igen, arra.
Köszönöm.
Szóra sem érdemes.
Szép ez a dal.
Köszönöm.
Kisasszony!
Meginna velem egy kávét?
Hülyének néz maga engem?
Eredjen vissza dolgozni.
Ne szórakozzon velem.
Gyerünk.
Szedje a cókmókját és tűnjön el innen.
Sajnálom.
Összetévesztettem valakivel.
- Ismeritek egymást?
- Nem.
Mit csinálsz?
Te sem ismered?
- Add kölcsön egy percre a gitárt.
- Nem.
Csak egy percre.
Visszaadom.
És most itt sétálok a gitároddal!
Mit csinálsz?
Mit gondolsz, hol vagy?
Jónapot.
Elnézést.
Új a szakmában?
Hölgyem, a kávé.
Mit hozhatok, uram?
Egy Debon.
Tessék.
- El tudná játszani újra a kedvenc dalomat?
- Igen, persze.
Gyönyörű ez a dal.
Akkor hallottam, mikor szerelmes voltam.
Életemben először, és utoljára.
Elragadó.
Mit szeretne?
Nem is tudom, az ártól is függ... van valamilyen menü, vagy hasonló?
Mit csinálsz itt?
Maradj csöndben.
Úgy éreztem, mintha felizzott volna köztünk valami.
Ez a lány teljesen érdektelen a maga számára.
Nekem van valamim, ami neki nincs.
Mennyit kér ha csak nézem?
Én érek ennyit.
És én...mi...
Itt csókolsz meg.
Tudom, ez a szöveg. Annyira kézenfekvő: Én érek ennyit.
Egy nő sosem mondana ilyet egy férfinak. Nevetséges.
A saját szerepedet játszod.
Nem fogom kimondani, nem és nem.
Szeretném tudni, miért kell ez neked.
Nem kell
Csak gondoltam, jót tenne egy kis változatosság.
Aha, egy kis változatosság...
Nem lenne rossz, ha mutatnál irántam egy kis gyöngédséget.
Ahelyett, hogy keserűen nézel rám.
Adj egy csókot.
Lepj meg valamivel.
De, de, de...
Neked csak az a fontos, hogy a te érzéseidet értsem meg.
De az enyémek persze gyerekesek.
A szex nem gusztustalan, csak akkor az, ha azzá teszik.
Ebben a helyben is lehet szépség.
De én nem ezt nevezem szépségnek
Egy kis segítségre van szükségem.
Te nem tudod, milyen az egy férfinak, ha már vége.
Már nem érzek semmit.
Ezt érezted?
Mennyit kér azért, hogy végignézhetett egy veszekedést?
Nem sétálhatnánk együtt?
Úgy szégyellem magam.
Miért? Hiszen gondolom szerelemből tetted.
És te mit teszel szerelemből?
Hát, elviselem a fájdalmat,
mikor arra gondolok, hogy milyenek voltunk.
Meglepetés!
De nincs egy millió évünk.
Senkinek sincs, szerelmem.
Te vagy az egyetlen nő, akit szerettem.
Mit gondol, ki maga?
Vegye le rólam a mocskos kezét.
És ne fogdosson
és ne nézzen rám ezzel az eszelős tekintettel.
Azt mondtad, hogy fáj visszagondolni, hogy milyenek voltunk,
szerintem ilyen jók még sosem voltunk.
EGY ESTE FANNY FORESTIER ÉS BOB LEANDER TÁRSASÁGÁBAN. AZ UTOLSÓ NAPOK.
Késő este...
Ez gyönyörű
Csak egy rakás sír
De gondold el azt a sok rendkívüli embert, aki itt nyugszik
Chopin, Sarah Bernhard, Proust
Halott emberek.
Haragszol rám, mert eljöttünk ide...
Olyan sok mindent kellene csinálnunk
De hát szabadságon vagyunk.
Mézesheteken.
Éppen most kellene ebédelnünk.
Ez egy ötcsillagos étterem!
Még egy hónap van az esküvőig.
Azt hiszem erre lesznek.
De megegyeztünk, hogy ez az utazás lesz a nászutunk.
Ez volt az egyetlen szabad hét fél éven belül a naptárban.
A te naptáradban, mert elfogadtad azt a tanácsadói állást.
Azt mondtad nyugodtan megtehetem.
El fogsz venni feleségül.
Tudnod kell, mikor hazudok, ez teljesen alapvető dolog.
Hazudtál nekem?
Nem a rossz értelemben
Akkor nekem tartogatod a jó hazugságokat, mi?
Csak a legjobbakat.
Szeretsz te engem?
Persze, hogy szeretlek.
Honnan tudjam, hogy most igazat mondasz-e?
Jó, akkor ma ez a feladatod: találd ki.
Hiszek neked.
Talán ha megtanulnád, hogy kell néha megnevettetni,
az egész jó lenne.
Nem vagyok vicces. Sosem vagyok vicces.
Emlékszel, ma délelőtt a mosdóban te magad is mondtad...
Egy múzeumban mondtam, nem kellene komolyan venni...
Mindent komolyan veszek, ahogy már mondtam,
Sosem nevettettem meg senkit...soha.
Mindent el kell kezdeni valamikor.
De hát éppen itt kellene lennie...
és ott van.
Ó, hát ez...
ronda...
Ez nem vicces.
Oscar Wilde
Miért pont az ő sírját akartad látni?
Mert megnevettet.
Aha, már megint ez a humor dolog.
Tudod, mik voltak az utolsó szavai?
Temessenek valami randa alá?
Ott fekszik a haláloságyán.
Az olcsó motelszobájában.
Utálja a szoba színeit. De hát nincs pénze másra.
Úgyhogy percekkel a halála előtt odafordul a barátaihoz, és azt mondja:
Vagy ez a tapéta megy, vagy én.
Mik azok ott?
A csodálat jelei.
Nem hiszem el, hogy ezt tetted.
Ki tudja, ki tette már oda a száját.
Nem mehetek hozzád.
Nem a te szádra gondoltam.
De hát nem...
Egy egész élet, nevetés nélkül?
Nem jössz hozzám, csak mert nem nevettetlek meg?
Mit akarsz egy férjtől? Viccözönt?
Nem...
Könnyedséget.
Hát akkor majd elmegyek könnyedség-órákat venni. És aztán összeházasodunk.
Ne tartsd vissza a lélegzeted.
Miért hagysz itt csak így?
Minden szót komolyan gondoltam, amit ma délelőtt a mosdóban mondtam.
Tudtam.
Én egy költőt érdemlek.
Jó akkor menj, és találj magadnak egy poénkodó majmot.
Tudod mit? Jobb is nekem nélküled...
Jól vagyok.
Ami azt illeti, nincs jól...
Ha hagyja, hogy elmenjen,
maga meghal.
Összetörik a szíve.
Ez a lehető legszörnyűbb halál.
Ó, Istenem...
Francice
Sajnálom.
Egy idióta vagyok.
Nem akartalak megbántani,
vagy csalódást okozni.
Csak azt tudom mondani,
"A barátok előlről döfnek kést beléd."
Mit mondtál?
"Hogyan is várható el tőled, hogy boldog legyél egy olyan férfival,
aki minden áron úgy akar veled bánni, mint egy teljesen normális emberi lénnyel?"
Ezt a két mondatot szeretem a legjobban az írásai közül.
Tudtam én...
Tudtam, hogy meg van benned valahol.
Sajnálom
Menjünk vissza a szobánkba.
Szeretkezzünk.
Igen?
Thomas, halgass meg.
Francine.
Hallgass meg.
Van, amikor az élet változást akar.
Valami mást.
Mint az évszakoknál.
A tavaszunk gyönyörű volt.
De már vége a nyárnak.
Az őszt észre sem vettük,
és hirtelen nagyon hideg lett.
Olyan hideg, hogy minden teljesen átfagy.
A szerelmünk elaludt.
És a hó meglepetésként érte.
De ha elalszol a hóban,
nem is érzel fájdalmat.
Vigyázz magadra.
-Engedj ki.
-Kérlek!
Francine...
Pontosan emlékszem. - Bruno!
Május 15.-e volt. - Bruno! Te szemét!
A tavasz még váratott magára, s csak gyűltek a szürke felhők.
És te sikítottál. - Valaki épp haldoklik itt benn!
Bruno, kérlek!
Már nem bírom tovább!
Senki sem hall engem?
Helló?
Én hallom.
Ki az a Bruno?
Csak próbálok, hát nem látja?
Nem, elnézést...
Nem, dehogy is, én kérek elnézést.
Maga színésznő?
Szeretnék az lenni...
Ma lesz egy meghallgatásom.
Az színművészeti akadémián?
Igen.
Milyen jelenet volt ez?
Ez egy elég rossz filmből van, amiben játszottam egyszer.
Az egyetlen szerepem ezidáig.
Egy prostit játszom, akit megver és megerőszakol stricije,
aztán bezárja egész napra egy sötét cellába,
és a csaj megőrül.
Da a végén mégis összeházasodnak.
Stricik és kurvák...
Francba!
10 óra van?
Azt hiszem.
10-re kellene ott lennem
Ismerek egy rövidebb utat, gyere!
Várj!
Erre.
Biztos?
Egyenesen.
Hát ez gyors volt.
Köszi.
Sok szerencsét.
És persze te kaptad meg a szerepet.
És Bostonból Párizsba költöztél.
Egy kis lakásba a Faubourg Saint-Denis-től nem messze.
Megmutattam a környéket,
a kocsmát ahová járok, a sulimat.
Bemutattalak a barátaimnak.
A szüleimnek.
Hallgattalak, ahogy tanulod a szövegedet
Hallgattalak, ahogy énekled az álmaidat.
A vágyaidat.
Hallgattam a zenédet.
S te hallgattad az enyémet.
Meghallhagattad az olasz, német, orosz leckéimet.
Kaptál tőlem egy walkmant, én pedig kaptam tőled egy párnát.
És egy napon megcsókoltál.
Telt az idő.
Múlt az idő.
És minden olyan könnyűnek, és egyszerűnek tűnt.
Szabadnak.
Olyan újnak és egyedinek.
Elmentünk moziba.
És táncolni.
Bevásárolni.
Nevettünk.
Te sírtál
Úsztunk és bagóztunk.
Borotválkoztunk.
Néha kiabáltál.
Minden ok nélkül.
Vagy épp okkal.
Igen, néha volt rá okod.
Elkísértelek az akadémiára.
Tanultam a vizsgáimra.
Hallgattad, amint az álmaidról mesélsz.
És a vágyaidról.
Hallgattam a zenédet.
És te hallgattad az enyémet.
Közel voltunk.
Olyan nagyon közel.
Mindig közelebb.
Moziba mentünk.
És úszni.
Együtt nevettünk.
Te kiabáltál.
Néha okkal.
És néha anélkül.
Telt az idő
Múlt az idő
Elkísértelek az akadémiára.
Tanultam a vizsgáimra.
Hallgattad, ahogy olaszul, németül, oroszul, franciául beszélek
Tanultam a vizsgáimra.
Telt az idő.
Minden ok nélkül.
Te kiabáltál.
Minden ok nélkül.
Tanultam a vizsgáimra
Vizsgák, vizsgák...
Múlt az idő
Te kiabáltál
És kiabáltál és kiabáltál.
Elmentem a moziba.
Bocsáss meg, Francine.
Igen?
Mi történt? Egyszerűen csak eltűntél.
Letetted a kagylót?
Ennyire rossz volt?
Thomas, még mindig haragszol a tegnap miatt?
Nem.
Akkor mondd meg, hogy hihető volt-e.
Értem.
Francba, nem ment valami jól, mi?
Igen, úgy kellene mondanom, hogy
"A tavaszunk gyönyörű volt, de már elmúlt a nyár",
hogy ne érezzék teljesen melodramatikusnak az egészet.
Nem tudom, a rendező mit szeretne, de valamit ki kéne találnom ide.
Ott vagy még Thomas? Hallasz engem?
Nem. Látlak.
- Köszönöm. - Jó éjszakát.
Hát el tudtál jönni!
Sajnálom, hogy elkéstem.
Semmi gond, így legalább körbenéztem
Vigyázz, itt könnyen megölik az embert.
Hát, nagyon jól nézel ki.
Te pedig csodálatosan.
Megiszunk valamit?
-Jólesne egy ital. -Hosszú nap volt ez a mai! - Bizony.
Madame Richmond.
Jó estét
Erre tessék.
Íme.
Mit hozhatok önöknek?
Bort, és hozzon mellé valamit enni is.
Nem, elég a vörösbor.
Tessék, a menü.
Ajánlhatok valamit?
Madame Richmond imádja a rákot.
- Valóban? - Igen.
Akkor két adag rákot.
Arra számítottam, hogy az ügyvédeddel jösz majd ide.
Látod majd holnap. És a tied?
A tied képviselhet mindkettőnket.
Nem hiszem, hogy adu-ászokat rejtegetnél előlem.
Akkor még mindig jó itt neked, ugye?
Imádom.
És a kiadó fickó?
Ó, nem, ő már réges-rég a múlté.
Van valaki más?
Egy másik író.
Nem, nem, ő nem dolgozik.
Vagyis van munkája, de inkább hobbinak tűnhet.
Biciklista.
Hogy micsoda?
Kerékpározik.
Kerékpározik? Hol?
Hegyre fel, hegyről le.
És te is vele mész?
Nem. De hát nem egyidős velem.
Fiatalabb nálam.
De hát,ez nem kérdés... és azt hiszem te különösen meg tudod érteni ezt a dolgot.
Sosem értettem semmit, ami veled kapcsolatos.
De hát elég belőlem.
Gondolom Te és Vicky elég jól megvagytok,
hiszen még mindig tervezitek ezt az óriási esküvőt.
Mikor is lesz pontosan?
Amint aláírtad a papírokat,
minden mást már elintéztünk.
Nos, van valami, amit szívesen megtartanál?
Nem, nem, kérlek...
Hát, nekem is végülis mindegy...
Komolyan végig akarod ezt csinálni?
Hát, eléggé úgy tűnik.
Tudod, én azért sosem gondoltam, hogy mi a végén majd tényleg
elválunk.
Hát igen, én sem,
de tudod, gyereket szeretne, s mivel már harminc felé jár,
kezd ideges lenni.
Gyereket?
Ugye most viccelsz?
Három hónapos terhes.
Hát, tele vagy meglepetésekkel ma este.
Tud róla, hogy van két unokánk?
Igen, már alig várja, hogy együtt játszhassanak.
Milyen édes.
Nem volt nagy családja.
Szegényke.
Ne, hagyjuk az egészet...nem akarok...
Remélem, hogy nagyon boldogok lesztek.
Csodálatos apa voltál.
Köszönöm, Jenny.
Szerinted nevetséges vagyok.
Nem, dehogy is.
A fenébe velük, ha nem értik a viccet.
Mindenkinek szüksége van egy jó viccre, ugye?
Tudod mire gondoltam?
Nem, mire?
Szeretnék örökbefogadni.
Örökbefogadni?
Tényleg őrületbe akarsz kergetni?
Hát, mindig akartam egy fiút.
Azt hittem a lányaink csodálatosak.
Hát igen, persze hogy azok.
Gondoltál már személy szerint valakire? Van már egy fiú, akit kinéztél?
Kit?
A biciklistád.
Jó formában van, imádja a sportot...
Miért adjuk itt egymásnak az övön aluli ütéseket?
Már értelek.
Tudod, ez tényleg egy fantasztikus ötlet.
Én örökbefogadom Vickyt, te örökbefogadod Luke-ot
és mindannyian együtt élünk majd, és nagyon boldogok leszünk.
Talán néha egy kicsit furcsa lesz, de nagyon boldogok leszünk.
Övön aluli megint.
Azt hiszem végeztünk.
És jól is ment volna minden, ha tartózkodni tudnál a szarkasztikus kis megjegyzésektől.
Vagy ha magadon hagytad volna azt a mesterszabótól kikerült nadrágot...
Tudod, azt hiszem,már mindent hallottam, amit képes vagyok meghallgatni ma este.
Nem, ne aggódj, fogok egy taxit idekint.
Hánykor találkozunk holnap?
Kettőkor.
Akkor holnap.
Tudod mit?
Azt hiszem mégiscsak hozom az ügyvédemet.
Imádni fogod.
Árva szegény.
Te kis szemét.
- Jó estét.
- Jó estét, Mrs. Richmond.
A számlát kérném
Nem, hagyja csak uram, a ház állja a cechet.
Köszönöm
Ki következik?
Én.
Rendben, Carol.
Halljuk.
Szeretném elmesélni egy csodálatos nap történetét,
nemrég Párizsban jártam.
Egész életemben arról álmodtam, hogy egyszer eljutok ide.
És ezért tanultam franciául az esti iskolában két éven át.
Félretettem egy kis pénzt, és elmentem hat napra Párizsba.
Öt nap után még mindig éreztem az időeltolódást,
és állandóan egy kicsit fáradt voltam.
Ez volt az első utam Európába.
Két hétre szerettem volna menni,
de nem hagyhattam ilyen sokáig egyedül a kutyáimat, Ladyt és Barbarát.
Nagyon tetszettek a múzeumok, és az utcák Párizsban.
Csak az étel nem volt olyan jó, mint reméltem.
Gondolkodtam, hogy talán egy csoporttal jövök Párizsba,
de nagyon önálló személyiség vagyok.
Mivel postásként dologzom Denverben,
hozzászoktam, hogy minden nap sokat sétálok.
Szerettem volna egy kalandot megélni egy idegen országban.
Elnézést.
És szerettem volna gyakorolni a franciatudásomat is.
Meg tudná mondani, hogy hol találok egy jó éttermet a közelben?
Attól függ.
Milyen ételre gondolt?
Bármilyenre.
Szereti a kínait?
Persze.
Sokmindent mondanak Párizsról.
Azt mondják ez egy olyan hely, ahol a művészek ihletet találnak.
Azt mondják, hogy ide azért jönnek az emberek,
hogy valami újat fedezzenek fel az életükkel kapcsolatban.
Azt mondják, itt megtalálja az ember a szerelmet.
Persze az én koromban nem vártam én már semmi ilyesmire.
De ezalatt a pár nap alatt sokat gondolkodtam az életemen.
Azon is töprengtem, hogy vajon szeretem-e Párizst, vagy sem
és vajon szívesen élnék-e itt, ha lenne rá pénzem.
Elképzeltem, ahogy minden nap ide viszem ki a leveleket,
s megismerem az itt élőket.
Biztosan nagyon kedvesek.
Elmentem egy híres temetőbe, ahol híres emberek nyugszanak.
Láttam Jean-Paul Sartre és Simone de Bolivar sírját.
Az útikönyvem szerint
híres francia írók voltak, akik nagyon szerették egymást.
És ezért lettek együtt eltemetve.
Láttam egy Porfirio Diaz nevű ember sírját is.
A könyv szerint Mexikóban volt diktátor 35 éven át.
Érdekes volt olyan emberek közelében lenni,
akiknek egykor nagy hatalmuk volt,
de akik immár nem tudnak se mozogni, se beszélni.
Pattyra gondoltam, a testvéremre, aki fiatalon halt meg.
És az Édesanyámra, aki tavaly halt meg rákban.
Egy napon majd engem is eltemetnek,
és lehet, hogy senki sem fog majd meglátogatni.
De nem érdekel.
Én már halott leszek.
Nem vagyok egy szomorú ember,
épp ellenkezőleg.
Boldog vagyok
Sok barátom van, és két gyönyörű kutyám.
Néha úgy érzem, jó lenne, ha lenne valaki,
akivel megoszthatnám ezeket a dolgokat.
Például mikor lenéztem egy felhőkarcoló tetejéről Párizsra,
szerettem volna azt mondani valakinek:
"Ez gyönyörű, nem igaz?"
De nincs senkim.
Dave-re gondoltam, a volt barátomra,
és hogy vajon tetszene-e neki egy ilyen utazás.
De egy kicsit butának éreztem magam,
hiszen 11 éve beszéltünk utoljára.
Most már házas, és három gyereke van.
És találtam egy nagyon szép kis parkot.
Leültem egy padra, és megettem a szendvicset, amit vettem..
Nagyon finom volt.
És akkor történt valami,
valami, amit nehéz elmagyarázni.
Ott, a padon ülve, egyedül egy idegen országban,
távol a munkámtól, s mindenkitől, akit ismerek,
rámtört egy érzés.
Mintha visszaemlékeztem volna valamire,
valamire, amit sosem ismertem,
s amire mindig is vágytam.
De nem tudtam, mi az
Talán valami, amit elfelejtettem.
Vagy valami, amit egész életemben kerestem.
Csak azt tudom mondani, hogy
egyszerre éreztem örömöt,
és szomorúságot.
De nem nagy bánatot.
Mert hogy éreztem, hogy életben vagyok.
Igen, éreztem, hogy élek.
És ebben a pillanatban szerettem bele Párizsba.
És ekkor éreztem, hogy Párizs is belémszeretett.
Fordította: atkakatka